Menneskeheden har tilbedt vinden siden tidernes morgen. Dette mest fortryllende og uforudsigelige vejrfænomen er blevet personificeret af talrige guder, dæmoner og guddomme – nogle er blide og venlige, men andre er drilske og ondsindede! Faktisk stammer det engelske ord "hurricane" eller ordet "orkan" fra navnet på en af netop disse guder. Vinden er blevet, og bliver stadig, æret verden over af forskellige kulturer og religioner. Men hvem er de mægtigste og mest mystiske luftguder?
Klik videre, og find svarene, der blæser i vinden...
I mesopotamisk mytologi er Pazuzu en personificering af den sydvestlige vind. Men denne dæmoniske gud er også ansvarlig for plager, tørke og hungersnød.
For at afværge Pazuzus destruktive og farlige natur bad mennesker til ham i håbet om, at han ville styre vinden og bruge den til mere velvillige formål. En lille sjov ekstra info: Det er Pazuzu, der besætter Linda Blairs karakter ved navn Regan MacNeil i gyserfilmen "The Exorcist" fra 1973.
Fūjin er den japanske vindgud og en af de ældste Shinto-guder. Han er ofte afbildet som en skræmmende mørk dæmon, der bærer en pose med vinde på skuldrene.
Denne japanske lakerede røgelsesfad fra 1700-tallet i Edo-perioden blev også brugt til at servere middag. Det har to figurer, der repræsenterer Fūjin (til højre) og Rajin, som er en gud for lyn, torden og storme.
Shu er den egyptiske gud for lys, luft og vind, som blev tilbedt som en af de ni guddomme i den gamle by Heliopolis.
Shu afbildes her til venstre og blev næsten altid fremstillet som en skægget mand kronet med en fjerhjelm og med et scepter, som var symbolet på magt.
I græsk-romersk mytologi var Aiolos den guddommelige vogter af vindene og konge af den mytiske flydende ø Aeolia.
I "Odysseen" skrevet af Homer møder Aiolos den græske konge af Ithaka, Odysseus. For at sikre en sikker rejse for Odysseus og hans mænd giver Aiolos ham en pose, der indeholder alle vinde undtagen den milde vestenvind. Dog åbner Odysseus' mænd posen, fordi de tror, at den indeholder skatte, og de bliver drevet tilbage til Aeolia af de hævngerrige vinde.
Aura optræder i græsk og romersk mytologi som en vindgudinde, hvis navn betyder "brise". Billedet viser en statue af Aura til hest fundet i Asclepius' helligdom i Epidaurus i Grækenland. Epidaurus er i dag et UNESCO-verdensarvssted.
Aura identificeres nogle gange som den kvindelige figur, der bæres af Zephyrus – gud og personificering af vestenvinden – i Sandro Botticellis maleri "Venus' fødsel" fra det 15. århundrede. Der kommer en let vind fra munden på en mand og en kvinde, der begge har vinger og omfavner hinanden.
Odin var den vigtigste gud hos de germanske og nordiske folk, inden kristendommen kom til, og flere lærde siger, at han var den nordiske gud for vind og krig.
Odin blev også æret som en gud for de døde, og han var en beskytter af digtere, skjalde og lærde. Udsnittet på billedet af en stele (sten) fra vikingetiden viser Odin på sin ottebenede hest, Sleipnir.
I oldgræsk religion og mytologi er Tritopatores betegnelsen for tre velvillige vindguder, der blev tilbedt i Athen som guddomme for ægteskab, fødsel og husholdning. Deres personificeringer kan beundres i museet ved Akropolis.
Trioen er nævnt i den 10. århundrede e.Kr. byzantinske encyklopædi "Suda", hvor de identificeres som athenske vindguder (eller vindenes vogtere).
Ilmarinen er en smed og vejrgud i finsk mytologi. Han er nævnt i "Kalevala", som er en samling af episk poesi og folklore fra det 19. århundrede.
Som vejrgud er Ilmarinen ansvarlig for at give folket både regn og vind. Hans smedjekundskaber omfatter skabelsen af himmelhvælvingen.
I Indien tilbedes Vayu som den hinduistiske gud for luften og vogteren af den nordvestlige vindretning.
Vayu er et sanskritord, der direkte betyder "vind". Som gud er Vayu budbringer for guderne, og Vayu associeres med Indra, som er gudernes konge.
Rudra er en gud, der sættes i forbindelse med storme. Denne Rigveda-guddom (guddomme nævnt i de hellige tekster 'Rigveda' fra Veda-perioden, 1500–500 f.Kr.) er også tæt forbundet med medicin, gift, beskyttelse af kvæg og kampe.
Som Veda-gud for vinde og storme bliver Rudra hyldet som "den mægtigste af de mægtige" og nævnes på samme tid som Shiva (afbildet), en af de vigtigste guder overhovedet i hinduismen.
Fengbo, også kaldet Fengshi, er personificeringen af Fei Lian, den taoistiske vindgud.
I Ming-dynastiets mytologi (1368-1644) blev Fengbo også kendt som vindens greve. Fengbo er en titel, der betyder "Vind-Bo," hvor udtrykket "Bo" er en slags adelsrang.
I maori-mytologi er Tāwhirimātea vejrets gud – men dog hovedsageligt for dårligt vejr. Han er generelt forbundet med torden og lyn, vind, skyer og storme.
New Zealands vejr bestemmes af tre faktorer: vind, land og hav. Ifølge traditionen siges det, at Tāwhirimātea er klar til at frigive uaroa (langvarig regn), når vinden hyler.
Indfødt amerikansk mytologi har mange forskellige referencer til vindguder. Cherokee-folket anerkender fx Oonawieh Unggi som vindens gamle ånd. Hopi kalder deres vindgud for Yaponcha. Og gennem animisme inkluderer Iroquois' vindguder Ne-o-gah, den milde dådyrånd fra sydvinden, og den destruktive bjørneånd fra nordvinden kendt som Ya-o-gah.
Vind bruges også som klansymbol i flere indfødte amerikanske kulturer. Ifølge Native Languages of the Americas har stammer med vindklaner blandt andet Muskogee Creek-stammen (hvis vindklan hedder Hutalgalgi eller Hotvlkvlke på Muskogee-sproget) og Mohave-stammen.
Højt oppe i Arktis anerkender inuitterne Silla som en ånd for himlen, vinden og vejret.
Silla er grundlæggende en vindgud. Selvom han identificeres som mand, bliver han aldrig afbildet, og han betragtes som formløs (inuit-skjoldet her viser en personificering af Månen). Desuden har Silla også en noget ondskabsfuld side: Han er kendt for at lokke børn væk, når de leger ude i tundraen, hvorefter de aldrig bliver set igen.
I Mellemamerika er Ehecatl en såkaldt førkolumbiansk gud, som forbindes med vinden. Denne gud ses ofte i aztekisk mytologi.
Ehecatl er en mester i bevægelse og retning og bringer ofte regn med sig. Mere bredt betragtes han som en manifestation af den store fjerklædte slangegud Quetzalcoatl, der hjælper med at etablere menneskeheden i aztekernes skabelsesmyte.
I mayansk mytologi er Huracan vindens, stormens og ildens gud. Ifølge traditionen er Huracan en af de skaberguder, der var med under alle tre forsøg på at skabe menneskeheden.
Guden Huracan er inspiration til ordene "hurricane" på engelsk og andre sprog, men også ordet "orkan", som vi kender det på dansk.
Kilder: (History Today) (Centre of Excellence) (China Beasts and Legends) (Native Languages of the Americas) (World History Encyclopedia)
Mægtige og mystiske vindguder, dæmoner og guddomme
Hvem er de venlige – og ondsindede – herskere af luften?
livsstil Kultur
Menneskeheden har tilbedt vinden siden tidernes morgen. Dette mest fortryllende og uforudsigelige vejrfænomen er blevet personificeret af talrige guder, dæmoner og guddomme – nogle er blide og venlige, men andre er drilske og ondsindede! Faktisk stammer det engelske ord "hurricane" eller ordet "orkan" fra navnet på en af netop disse guder. Vinden er blevet, og bliver stadig, æret verden over af forskellige kulturer og religioner. Men hvem er de mægtigste og mest mystiske luftguder?
Klik videre, og find svarene, der blæser i vinden...